Patienten har njursvikt stadium 5.
- Vet du varifrån organen kommer - Alternativet är att låta henne dö.
Det kostar mycket. Deras pålitlighet kan jag inte gå i god för.
Jag vet inte var han är!
- Säkert? - Hon sa att hon var säker på det.
Jag känner igen dig. Mercy King, Sebastians mamma.
- Vad vill du? - Samma jävla sak som alltid.
- Jag hade en trevlig kväll. - Jag med.
- Kan vi gå vidare? - Jag ställer en fråga.
- Det räcker nu. - Ursäkta?
Eve!
Dr Milton? Jag har inte mått så bra.
Kan ni undersöka mig?
Nej!
Köpte den, hade den, förlorade den. Jag har ingen nytta av det längre.
Efter ikväll slutar jag komma. Jag har gjort det jag skulle.
Ett bra ögonblick att återgå till mitt liv.
Gå, om du skulle gå.
Snälla, Daniel. Låt bli.
Okej.
- Bröstsmärtor? - Nej.
Frossa?
Ja, frossa ibland, kan man säga.
Det här kommer att göra lite ont.
Mår ni bra?
Ja.
Tänker ni på er fru?
Ja.
Tryck på den.
- Jag vet hur det känns. - Gör du?
Jag miste mitt barn.
Hur?
Cancer. Han var fyra år.
Efter det ville jag också dö.
Men jag är en fegis. Jag var rädd. Jag har aldrig berättat det här.
- Jag beklagar, Suzana. - Så jag vill säga att med tiden...
...minskar den sorgsenhet ni känner.
Och ni kommer inte alltid, men ibland -
- kunna leva i den värld andra lever i.
Tack.
Hej!
Det där numret du fick... Löste det sig?
Ja, det gjorde det.
- Ring när du har resultaten. - Okej.
Celine här. Lämna meddelande efter pipet.
Hej! Jo...
Hoppas jag inte stör dig med alla mina meddelanden.
Det skulle bara vara jättebra om du kunde ringa mig.
Jo... Och det här är Lee.
Hej då.
Det var allt. Tack, allihop. Ha en fin dag!
Jo, Lee?
Kan du träffa Ferguson igen imorgon bitti?
Ferguson? Jag trodde att det var klart.
Ett par frågor har dykt upp. Han går igenom dem med dig där.
- När? - Kl. 11.
Vad är problemet?
- Jag är lite upptagen. - Med vad då?
- Han bygger ett skyddsrum. - Tyst!
Det är bra att du har blivit bättre på att passa tider.
Men att du är oengagerad förbryllar mig.
- Jag är engagerad. - Visa det då, för Guds skull!
Du beter dig som en tonåring!
Kl. 11 imorgon. Gör det jobb som du får betalt för.
- Nästan framme. - Tack.
- Jamie? - Ja?
- Har du sett Daniel? - Nej.
- Är han på labbet? - Nej. En patient väntar.
Det har spårat ut.
- Lee? - Vad är det?
Jag får inte tag på Michelle.
Likadant för mig med den här idioten. Bara talsvar. Sen när?
- Sen igår. - Hon kanske har fullt upp.
- Kan du kolla till henne? - Jamie...
Jag mår bättre, bara jag vet.
- Okej. Vi ses senare. - Ja, vi ses.
Dr Sutton-Greville!
Tåget kommer fram 21.15, så jag ringer dig från hotellet kl. 22.
Okej.
Tack.
Hur mår du nu?
Hur ser jag ut att må?
- Jag borde tänka sakligt, men... - Om du är besviken, så är du.
Ja.
Trist att det inte gick.
Förlåt att jag var så upptagen med mitt.
Jag måste gå nu.
Jack?
Vi kan väl hitta på nåt när du är tillbaka?
- Nåt romantiskt. - Det låter bra.
Jag ringer när jag är framme.
Vi ska precis stänga.
Jaha... Nej, jag undrar bara om Michelle är här?
Vem är ni?
En släkting.
Ja, ni var här förut, va?
- Ja. - Hon är kvar på sjukhuset.
- Sjukhuset? - Ja.
- Mår hon bra? - Ja. Hon har fått barn.
För tidigt född, men barnet är friskt. Royal Duke's.
- Hur sa? - Hon är där.
Jaha, ja!
Jag åker förbi och hälsar på henne.
- Hon håller er inte underrättade. - Vad menar ni?
Hennes morbror var här för en halvtimme sen. Ambrose, va?
- Ambrose? - Ja.
- Ja, Ambrose! - Han visste inte om barnet heller.
Typiskt Michelle.
- Hur som helst... Tack än en gång. - För all del.
Vi kan inte åka till sjukhuset.
Vi får hälsa på när hon är hemma igen.
Under tiden borde du fråga Sebastian om han kommer på fler namn.
- Får jag fråga dig en sak? - Mm.
Efter att vi har honom...
Honom, pengarna eller vad du nu vill...
Jo...
När får jag älska med dig?
Älska?
Ja. Vi är dagligen nära varandra, och jag börjar känna av det.
Vem sa nåt om att vänta?
- Du. - Nej, det gjorde jag inte.
Vi har knappt diskuterat vår deal sen vårt första samtal.
Så vi måste inte...?
Vad vill du hitta på?
Gud! Det är precis som jag minns det!
- Jävligt skönt! Fortsätt rida mig! - Jag håller på.
- Fortsätt rida! - Kan du hålla käften nu?
Kan jag hjälpa er?
- Är ni Jay Shah? - Ja.
Poliskommissarie Molony. Poliskommissarie Hall.
Vi har frågor om en insättning ni nyligen gjorde.
- Lämna ett meddelande efter pipet. - Hallå, Celine? Det är jag.
Fick du mitt senaste meddelande?
Ring mig. Okej...
Yo! Är du där? Michelle? Var är du?
Fan...
Jag ska åka hem och duscha och hämta dina tidningar.
- Ja, och min ansiktskräm. - Den med gurka.
Toalettartiklar, underkläder, träningsbyxor, mobil...
Nåt mer?
- Det är allt. - Okej.
- Hej då. - Hej då.
Mamma, kan du förresten...?
Kom här.
Ja, du är så fin! Kom här.
Mrs Wilson?
- Michelles saker. - Okej.
Om ni kommer på nåt hon behöver...
- Vi har redan en lista. - Okej. Vi ses!
- Hej! Hur mår du? - Bra.
- Är det så? Han ser lycklig ut. - Ja, det gör han.
Jag har en fråga.
Vet ni var kläderna är som jag kom hit i?
Herregud...
Pappa?
Hej, pappa.
- Växterna får man skämmas för. - Jag vet.
Hur går det på college?
- Vad? - Professor Kirby sa att ni pratade.
- Ja... Hon verkade rätt bekymrad. - Jag klarar mig.
Varför sa du ingenting?
Jag tyckte att jag hade det under kontroll.
Och du hade ditt att tänka på.
Gumman...
Ja.
Handlar det om mamma?
Ilskan är svår att hantera.
- Ilskan mot vem då? - Mot henne.
- Varför är du arg på henne? - Hon är en självisk bitch!
Hon tänkte inte på oss.
- Visst gjorde hon det. - Hur vet du det?
Hon skrev ju det i breven.
En ursäkt före faktum är värre!
"Jag vet att jag knäcker er, men gör det ändå."
- Hon skulle ha dött ändå. - Men hon hade inte valt det själv!
Ett brev?!
Jag kunde ha träffat henne igen och sagt "jag älskar dig, mamma".
Jag kunde ha tagit farväl!
Hon förvägrade mig det.
Det förvägrade hon oss båda. Och jag hatar henne för det.
- Det här är nytt. - Okej.
Nu har de ritat om utbyggnad F. Vi kanske gör intrång där.
Lee? Lee, här.
Ser du?
Ja, det är... Det blir inget problem.
- Kan du kolla upp det? - Ja.
- Bra. - Okej.
Var var vi?
Där har vi två viktigare förordnanden.
Är det här från Geotech?
- Det är den första... - Ursäkta mig!
Ett par minuter, bara.
Han pratar alltid i telefon!
Hej!
Hej! Förlåt att det dröjde.
Nej, det är okej.
Lyssna... Det är svårt att förklara, så jag säger det lite snabbt.
- Jag vill inte att du ringer igen. - Va?
Idag, eller?
Nej, aldrig igen. Det handlar inte om dig. Men jag föredrar det så.
- Men varför? - Jag föredrar det bara så.
Så, ja, ta hand om dig. Vi kanske ses. Okej?
Vänta. Ses vi? Vänta lite.
- Allt bra, Lee? - Ja.
Kan ni lyssna?
Vi måste tyvärr skjuta upp det här. Det dök upp en sak.
Vi är klara om en kvart. Är det en fråga om liv eller död?
- Ja, på sätt och vis. - Då är det inte det.
- Det är jävligt brådskande! - Vänta nu! Bli inte aggressiv.
- Jag måste sköta en jävla massa skit! - Tänk på språket.
Vad fan...?!
- Lee! - Dra åt helvete!
- Tack, pappa. Det var jättegott. - Varsågod.
- Mammas, va? - Va?
Har du kvar den?
Jag vet inte... Jag var inte redo att göra mig av med den.
Okej.
Mitt problem är nog att en del av mig...
- ...inte kan godta att hon är död. - Okej.
Jag har nog rusat omkring för att slippa inse fakta.
- Men det är fakta, pappa. - Ja.
Du måste inse det nån gång.
Jag vet.
GEORGE MANVILLE-PRISET FÖR UTMÄRKT KIRURGI
Vad är det här?
- Pappa? Vad är det? - Inget särskilt.
Det ser ut att vara nåt.
- Ska du inte gå? - Nej.
Varför inte?
Med tanke på omständigheterna skulle jag nog inte trivas.
Okej. Nej, jag förstår.
Okej.
Om inte du följer med?
- Skulle du vilja det? - Ja, självklart!
Det vore en ära att tåga med vinnaren av...
...George Manville-priset för utmärkt kirurgi.
- Vad då? - Kom här.
- Varför då? - Ge mig en kram.
- Jag har inte fått nån på evigheter. - Okej.
- Jag älskar dig, gumman. - Jag älskar dig med, pappa.
- Shit... - "Ta hand om dig." Är det allt? Va?
"Vi kanske ses"? Är det allt?
Är det allt jag förtjänar? Celine?
- Nej. - Varför är det allt, då?
Jag ville slippa det här.
Vilket då?
Göra dig besviken ansikte mot ansikte.
Kan vi prata vidare utanför?
- Jag föll för dig. - Kom igen...
- Jag gjorde verkligen det. - Men efter så kort tid?
Varför måste det gå en viss tid?
Jag föll för dig och tog chansen att avslöja mig...
- ...eftersom du uppmuntrade mig. - Jag vet. Jag är ledsen, men...
Du gillade det inte.
- Jag är ingen fanatiker! - Det handlar inte om det.
Vad är det, då?
Jag vet inte. Vi kände på hur det verkade -
- för att se om vi hade nåt att bygga vidare på. Folk gör så.
- Jag vet vad folk gör! - Ja, och det kändes inte rätt.
Förlåt, jag måste jobba nu.
Lyssna! En till dejt, bara.
Snälla!
Nej. Det är över.
Ledsen, Lee. Jag önskar dig all lycka.
Men... Nej.
Hej då.
Nån kommer in och köper tolv datorer kontant, och det är inget konstigt?
Är det inte konstigt att ni har ställt den frågan typ 107 gånger?
- Han sa att det var till en skola. - Rob, kan vi prata utanför?
- Ja? - Är det okej om jag drar?
- Varför? - Jag vill följa upp en sak.
- Okej. - Säkert?
- Det här leder ju ändå ingenstans. - Fortsätt, bara. Jag tror på dig.
- Gör du? - Ja.
Tack. Tack för att du är så nedlåtande!
Så lite så.
Känner ni igen den här mannen?
Nej.
- Säkert? - Aldrig sett honom.
Vi misstänker att han är Michelles och Jamies mellanhand.
En misstanke, bara?
Vi känner oss tvingade att fråga om hon pratar med nån utöver de vanliga.
- Hon ligger på sjukhus! - Ja, men på telefon eller så.
Hon kan få lida för sånt här på lång sikt.
- Både hon och barnet. - Vad menar ni?
- Va? - Barnet?
Om hon döms som medhjälpare, eller även ni...
- Jag? - Absolut.
...äventyras er förmyndarskap över barnet.
- Mamma? - Ja?
Du tog kläderna jag kom hit i, va?
Ja.
Vad gjorde du med dem?
- Jag kastade byxorna. - Kastade du dem?
De fick ju klippa av dig dem.
Ja, just.
- Hur så? - Det var inget.
- Det var väl inga pengar i dem? - Nej.
Bra.
Daniel?
Förlåt, du svarade inte i telefon.
- Har du tid i fem minuter? - Kom in.
Jag träffade Eve idag.
Vi pratade om att hon kanske flyttar hem ett tag.
Det låter inte så dumt.
- Jo... - Vad då?
Hon är så arg.
- På vem då? - Beth.
Jag visste inte hur illa hon hade tagit det. Hon har brottats med det.
Jag tänker: "Om du vara visste sanningen."
Hur kunde jag göra så mot henne?
Hur kunde jag göra så mot nån av er?
- Och du, då? - Vad undrar du?
Genombrottet.
Det måste ligga kvar i kylen så länge.
Vi använde det inte, så genombrott känns oklart.
Det är sant.
Jag vet inte.
Jag är bara glad att återvända till jobbet.
Och mitt vanliga liv.
Jag ser också fram emot det. Få en paus från lögnerna.
- Är det hemskt sagt? - Nej, inte alls.
Du kommer att ha motstridiga känslor.
Det här är det svåra.
- Vilket, menar du? - Att ta farväl.
Ja.
Hur som helst... Tack för det här.
Ingen fara.
Tack för allt.
Du har gjort så mycket för mig. Jag vet inte...
Jag bara...
Tack.
Shit... Förlåt.
Det är okej.
- Vi ses. - Ses.
- Var fan har du varit? - Jag tog en promenad.
- Du gick väl inte upp? - Nej, bara i tunnlarna.
- Har du pratat med Michelle? - Ja, hon ligger på sjukhus.
- Hon mår bra. Hon har fått barn. - Har hon fått barn?
- Pojke eller flicka? - Inte fan vet jag.
- Välkommen, idiotjävel. - Idiotjävel?
- Vet du att vi hade en patient igår? - Ja.
Vad var viktigare?
- Lee, det är inte läge för det. - För vad?
Att påminna dig om dina plikter här? Du och jag har ett upplägg -
- som din frus överlevnad hänger på.
Vårt upplägg får nog ingen fortsättning, för hon är döende.
- Din fru? - Ja.
Jag kan inte göra mer.
- Kliniken betyder inget då. - Jo, för mig.
- Men inte för mig. - Stick, då!
- Lee? Lee? - Håll käften, för fan!
Jag visste att du skulle dra när du var nöjd.
- Jag är inte nöjd. - Jag visste ändå att du skulle dra.
- Min fru är döende. - Hon hade ändå inte överlevt!
Ett rent mirakel att du kom så här långt!
Jag måste komma på hur jag ska göra med henne.
- Gör det, då. - Hörni...
Jag sa åt dig att hålla käften!
- Du är likadan! - Vad har jag gjort?
Helvete, då... Ingen av er förstår vad lojalitet innebär.
Det här kunde ha varit en bra plats. Nej, det fortsätter fanimej vara det -
- bara ni två as försvinner härifrån!
Jag ger dig ett par dagars frist, efter det måste du vara ute härifrån.
Måste jag också dra?
Tror du att det kan funka den här gången?
Varför inte?
Jag har alltid känt, på grund av det vi har gjort...
...eftersom det var så... extremt...
...att vi var drivna till det yttersta.
- Blodsbundna. - Precis. Vi har delade erfarenheter.
Det vi gjorde med Emmanuel.
- Trevor Thompson. - Eller Trevor Thompson.
Det de mest trogna älskande aldrig hade, liksom.
Mm.
Och det enda hindret just då var Sebastian.
Han hatade dig.
Precis vad jag menade.
Nu är han ute ur bilden, så att säga.
Ursäkta?
Han är inte ute ur bilden, Keith.
Nej, men "så att säga".
Mercy?
Du måste förstå, Keith, att han är mitt allt.
Vilket förhållande jag än tillåter att vi har...
- ...är han mitt allt. Förstått? - Ja.
- Hur kan du...? - Jag...
Hur fan kan du uttrycka dig så där?!
Det måste du väl ändå veta om mig?
Det vet du att jag gör.
Under 40 minuter öppnade han inte munnen annat än för att gäspa.
Ett jävla slöseri med tid! Hur som helst...
Det är nån som söker er.
Mrs Wilson?
Jag vill bara...
- Jag vill bara ge er den här. - Vems telefon är det?
Hej, Simon!
Hej. Angående provet du gav mig...
- Ja? - Du hade rätt.
- Hon har autoimmun hemolytisk anemi. - Hur illa är det?
En kur kortikosteroider kan funka.
Men på lång sikt måste du ta bort mjälten.
Jag har mejlat dig resultaten, så du kan läsa mer där.
Tack, Simon.
- Hej! - Simon.
Jag läser rapporterna för de prover jag gav dig.
Okej. Nåt som är galet?
Inte alls. Jag tror att jag har upptäckt nåt ovanligt.
Hur kan jag hjälpa dig?
Kan du vävnadsbestämma hur kompatibla organ är?
Är det njurarna igen? Jag hör av mig när jag vet mer.
Tack. Hej då.
- Dr Milton! - Hej, Suzana.
Jag kan inte opereras. Jag sa ju det.
Jo, det kan du.
Om jag gör det åt dig.
- Skulle du göra det? - Ja.
Hur så?
Eftersom jag ställde diagnosen.
Du dör om det inte blir av, Suzana. Jag vill inte ha det på mitt samvete.
Tack.
Hur mycket skulle det kosta?
- Inget. - Inget?
Men du får aldrig berätta för nån om det.
Och vi måste sköta det... på ett något oortodoxt sätt.
Du måste verkligen lita på mig.
Kan du det, Suzana?
Litar du på mig till fullo?
Text: Helena Lindén www.sdimedia.com